LC3
Los sillones LC2 y LC3 fueron diseñados en 1928 por Le Corbusier, como parte de una serie de sofás y butacas denominada «Grand Comfort», que proyectó junto a Charlotte Perriand y Pierre Jeanneret. En esta serie se propusieron modificar radicalmente el aspecto de los sillones club colocando el armazón del sillón en el exterior, sosteniendo dentro de la forma de cesta. El resultado son cuatro cojines inconexos, encerrados en una jaula de tubos de acero cromado que constituye el sistema de soporte principal. La serie fue presentada en 1929 en el Salon de Otoño de París. Esta serie desarroló 2 modelos que llevan las dos iniciales de Le Corbusier: «Le Petit Modèle» (LC2) estaba estudiada para acoger las formas masculinas, y «le Grand Modele» (LC3), de formas más anchas, era más apta para las formas femeninas. Ambos fueron el resultado de estudios exhaustivos sobre el cuerpo humano para garantizar máxima comodidad del asiento, aunque las diferencias entre ambos son pequeñas, la LC2 es un poco más estrecha, con forma más cúbica, y la LC3 un poco más baja. La característica principal de las butacas LC2 y LC3 es que envuelven al usuario. En estos modelos no se distingue el respaldo de los apoyabrazos sino que ambos se funden para rodear al cuerpo de forma ergonómica proporcionando una comodidad hasta entonces desconocida. Esta serie a la que pertenecen el LC2 y LC3 supuso una revolución en la época ya que se ve la estructura de las butacas hecha con tubular de acero cromado (inicialmente lacado) y unos cojines que en sus inicios eran de plumas de ganso para que el asiento fuera más confortable, pero que luego se cambió a espuma de poliuretano y fibra de poliéster tapizados en piel para obtener un diseño más compacto.
Les butaques LC2 i LC3 van ser dissenyats en 1928 per Le Corbusier, com a part d'una sèrie de sofàs i butaques denominada «Grand Comfort», que va projectar al costat de Charlotte Perriand i Pierre Jeanneret. En aquesta sèrie es van proposar modificar radicalment l'aspecte de les butaques club col·locant l'armadura de la butaca en l'exterior, sostenint dins de la forma de cistella. El resultat són quatre coixins inconnexos, tancats en una gàbia de tubs d'acer cromat que constitueix el sistema de suport principal. La sèrie va ser presentada en 1929 en el Salon de Tardor de París. Aquesta sèrie desarroló 2 models que porten les dos inicials de Le Corbusier: «Le Petit Modèle» (LC2) estava estudiada per a acollir les formes masculines, i «le Grand Modele» (LC3), de formes més amples, era més apta per a les formes femenines. Tots dos van ser el resultat d'estudis exhaustius sobre el cos humà per a garantir màxima comoditat del seient, encara que les diferències entre tots dos són xicotetes, la LC2 és una mica més estreta, amb forma més cúbica, i la LC3 una mica més baixa. La característica principal de les butaques LC2 i LC3 és que emboliquen a l'usuari. En aquests models no es distingeix el suport dels reposabraços sinó que tots dos es funden per a envoltar al cos de manera ergonòmica proporcionant una comoditat fins llavors desconeguda. Aquesta sèrie a la qual pertanyen el LC2 i LC3 va suposar una revolució en l'època ja que es veu l'estructura de les butaques feta amb tubular d'acer cromat (inicialment lacat) i uns coixins que en els seus inicis eren de plomes d'oca perquè el seient fora més confortable, però que després es va canviar a espuma de poliuretà i fibra de polièster entapissats en pell per a obtindre un disseny més compacte.
The LC2 and LC3 armchairs were designed in 1928 by Le Corbusier as part of a series of sofas and armchairs called "Grand Comfort", which were designed with Charlotte Perriand and Pierre Jeanneret. In this series they set out to radically modify the appearance of club armchairs by placing the frame of the armchair on the outside, held inside the basket form. The result is four unconnected cushions, enclosed in a cage of chrome-plated steel tubing that forms the main support system. The series was presented in 1929 at the Salon d'Automne in Paris. This series developed 2 models bearing Le Corbusier's two initials: "Le Petit Modèle" (LC2) was designed to accommodate male forms, and "le Grand Modele" (LC3), with its wider forms, was more suitable for female forms. Both were the result of extensive studies on the human body to ensure maximum seating comfort, although the differences between the two are small, the LC2 being a little narrower, more cubic in shape, and the LC3 a little lower. The main characteristic of the LC2 and LC3 seats is that they envelop the user. In these models, the backrest is not distinguished from the armrests, but the two merge to surround the body in an ergonomic way, providing a previously unknown level of comfort. This series, to which the LC2 and LC3 belong, was a revolution at the time, as the structure of the armchairs is made of chromed tubular steel (initially lacquered) and cushions that were initially made of goose feathers to make the seat more comfortable, but were later changed to polyurethane foam and polyester fibre upholstered in leather to obtain a more compact design.
LC2
Sillón por forma
Butaca per forma
Armchairs by form
Objetos
Objectes
Objects